Ești din nou atât de departe...
Uneori cred că abia te-am cunoscut.
Fugeau atât de repede prin junglă încât păreau doi elevi speriați !
Erau raptori, Challenger !
Raptori mici. Oh, Veronica, ar fi trebuit să-i vezi.
Poate o voi face. Mă duc să înot.
- Oh, vrei companie ? - Nu. Dar mulțumesc.
- Bine. - Veronica ?
Ești bine ?
Uh-huh, mă întorc imediat.
Cred că i-ai rupt inima la biata fată, Malone !
Știi, m-am gândit și eu la asta,
în ciuda dezmințirilor sale,
cred că ea este îndrăgostită de el.
Eu nu sunt așa de sigură.
Am vorbit cu ea despre asta.
Prieteni buni, a spus ea. Nu mai mult decât atât.
Le e frică să încerce, după mine.
Nu !
Veronica a ajuns la un moment când ar dori
să se îndrăgostească, dar nu neapărat de Malone.
Dar cu siguranță de cineva.
Unde sunt ?
Ce se întâmplă ?
În sfârșit, ai venit să mă vezi.
Te cunosc de undeva ?
Oh, îți aștept vizita de când te-am văzut prima dată.
Îți place muzica mea ?
Da, îmi place foarte mult.
L-am scris doar pentru tine.
Pentru mine ?
Visul meu a devenit realitate.
La începutul secolului trecut,
un grup de exploratori merg să caute o lume preistorică.
Motivați de ambiție,
de dorințe secrete,
de setea de aventură
și de căutarea unei povești extraordinare,
ei se împrietenesc cu o frumusețe neîmblânzită.
Blocați pe un tărâm ciudat și sălbatic,
fiecare zi înseamnă căutarea disperată o unei căi de ieșire din...
LUMEA DISPĂRUTĂ
Traducerea și adaptarea : LuiGeluS bzn1965@yahoo.ca
FANTOME
A fost incredibil.
Ai scris asta doar pentru mine.
Da. Am făcut-o.
Nu am mai văzut niciodată un pian adevărat.
- Pot să-l ating ? - Desigur.
Stai jos. Nu-ți fie frică.
Cine ești tu ?
Numele meu este Thomas Ducart.
Te-am văzut de multe ori în sat.
Poate m-ai remarcat și tu ?
Nu, nu am mai fost aici înainte.
Eu locuiesc în jungla care înconjoară acest loc.
- Junglă ? - Acolo m-am născut.
Am trecut prin această vale de mai multe ori dar nu am mai văzut satul tău.
Ah, ce imaginație.
Mă tem că nu sunt multe jungle aici, în Germania acestor zile.
Nu Germania ! America de Sud !
Un platou pierdut în jungla amazoniană ?
Părinții mei au venit aici înainte să mă nasc.
Și cu cât timp în urmă s-a întâmplat asta ?
1895.
1895 ! Suntem doar în 1822 !
Nu, suntem în 1922 ! 18...
22 a fost acum o sută de ani.
Ar trebui să ne întoarcem până după-amiază.
Nu înțeleg de ce nu așteptați până dimineață
să plecați devreme.
- Așa gândesc și eu. - Am putea,
dar va dura mai mult de o zi să ajungem până acolo și înapoi, așa că plecăm acum.
Sigur trebuie să mă ofer voluntar ?
Avem nevoie de gloanțe, Marguerite și fără sulf
nu vom avea praf de pușcă. - N-ai prefera să mergi singur ?
Îmi trebuie cineva care să care sulful.
Arăt ca un catâr pentru tine ?
Categoric, nu !
Și de aceea sunt nerăbdător să fiu în compania ta.
Deci, coboară-ți fundulețul ăla fin și să mergem.
- Ne vedem mâine, George. - Mult noroc !
Ești sigur că nu ai nevoie de abilitățile mele organizatorice aici ?
Oh, cred că mă pot organiza și fără tine, Marguerite.
Dar îmi va lipsi buna ta dispoziție.
Indiferent ce forță ne-a adus împreună,
am fost destinați să ne întâlnim.
Dar tu crezi că eu sunt altcineva.
Da, da, m-am gândit la asta.
O femeie tânără pe care am văzut-o deseori pe aici, dar...
Hei ! Sigur mă înșel.
Tu nu ești deloc ca ea.
Hainele tale trebuie să-mi producă confuzie.
Eu nici măcar nu știu cum am ajuns să port aceste haine.
Tu ești din alt loc sau din alt timp sau...
o fantomă.
Locul acesta nu poate fi real.
Știi, eu mă simt viu, foarte viu.
Vreau să spun, nu sunt destul de viu pentru tine ?
Ba da. Nu mai pot sta.
Trebuie să mă întorc la prietenii mei.
Atunci, pot să vin cu tine ?
Vreau să-ți întâlnesc prietenii și
să văd singur această...
lume ciudată despre care tot vorbești.
Mi-ar place foarte mult.
Ce s-a întâmplat cu hainele tale ?
Este ceea ce port mereu.
Ești frumoasă !
O zeiță.
Mulțumesc.
Și acest loc ! Este o junglă !
Tot ce ai spus este adevărat !
Deci, nu ești dezamăgit ?
Nu, nu, departe de mine acest gând.
Este ca și cum aș avea o a doua șansă să-mi trăiesc viața.
Este minunat ! Este extraordinar.
Mă bucur că-ți place.
Cum adică să-mi placă ? Îmi place la nebunie !
Totul este datorită ție, cel mai uimitor lucru care mi s-a întâmplat vreodată !
Cum, cum poate exista aceasta ?
Prietenul meu Challenger s-ar putea să fie capabil să-ți explice.
Haide !
Ar fi trebuit să fac acest lucru cu mult timp în urmă.
Un loc pentru fiecare...
Și fiecare la locul său.
Abia aștept să-l întâlnești.
Challenger !
- Este, probabil, în laboratorul lui. - E incredibil !
Challenger !
Ce s-a întâmplat ?
Oh, ești bine ?
Unde sunt ?
Cred că m-am lovit la cap când am căzut de pe scară.
Ai un cucui frumos.
Cine este prietenul tău ?
Ai avut noroc că nu ți-ai spart capul.
Nu sunt sigur că n-a făcut-o.
Îndrăznesc să spun am o ușoară contuzie, nimic mai mult.
O contuzie poate fi gravă
și mișcările bruște pot să-i facă și mai rău.
Spune-i lui.
Trebui să te odihnești câteva zile.
Sper că auzi.
Cum se face că un muzician știe atât de multe despre medicină.
Am studiat medicina pentru scurt timp la universitate.
Dar muzica a fost întotdeauna pasiunea mea.
Trebuia să-l fi auzit cântând, Challenger. A fost uimitor.
L-aș fi putut asculta ore întregi.
Și eu aș putea cânta pentru tine tot timpul.
Da, mi-ar place și mie să vizitez acest sat.
Nu, până nu-ți trece capul.
Apariția ta aici pare să sfideze orice explicație rațională.
Nu, deloc, nu și pentru tine.
Tot timpul se întâmplă pe aici lucruri ciudate.
Da, ai dreptate.
Cred că aceasta ar putea avea ceva de-a face cu armonicile.
Vibrațiile eterice cauzate de muzica ta ar putea să rupă satul tău și pe tine din
locul vostru în timp și spațiu. - Vezi...
Ți-am spus că poate explica.
Nu sunt sigur.
Ai putea fi pur și simplu doar o apariție supranaturală.
Veronica și cu mine am stabilit deja că nu sunt o fantomă.
Ce îți amintești despre viața ta în Germania ?
Îmi amintesc cum am crescut, cum am mers la școală, cum am studiat muzica,
totul până în această dimineață.
Îți amintești ceva neobișnuit ?
Nu, nu, până când Veronica a apărut în viața mea.
Înțeleg.
Condițiile care au dus la apariția ta bruscă aici
nu pot fi permanente.
Vrei să spui că aș putea dispărea.
La fel cum ai ajuns aici.
Dar până nu știu mai multe despre acest fenomen,
nu pot trage nici o concluzie logică.
Chiar trebuie să vorbim despre asta acum ?
Vino ! Vreau să-ți arăt ceva.
- Ce este ? - Așteaptă și vei vedea.
Este Mozart !
Concertul nr. 21 !
- Nu e uimitor ? - Absolut !
- Ce este această mașină ? - Se numește gramofon.
Câtă claritate !
Este ca și cum aș fi în mijlocul orchestrei !
Nu e fantastic ?
Pot vedea cât de atrasă ești de el, Veronica.
Dar el ar putea să nu fie așa de fermecător precum pare.
- Ce vrei să spui ? - Doar ai grijă.
Și stai departe de acel sat.
După cum am mai spus, ar putea dispărea la fel de repede cum s-a materializat.
Și tu nu vrei să fii prinsă, dacă se va întâmpla.
Pot să am grijă de mine, Challenger.
- Ești bine ? - Da, nu, nu, nu.
- Ești rănit ? - Sunt bine. M-am speriat puțin.
Pentru că am stricat aparatul !
Este în regulă. Challenger îl poate repara.
Trebuie să te fi simțit a nimănui locuind aici de una singur.
Uneori.
Dar am ajuns să cunosc o mulțime de triburi care trăiesc prin jur.
Și majoritatea animalelor.
Dar n-ai aflat ce s-a întâmplat cu familia ta ?
Oh ! Nu încă.
Dar cred că le-ar place să te cunoască.
- Ce este ? - Un triceratops, cred.
Ce ?
Un dinozaur ! Haide !
Thomas !
Ești bine ?
Nu am nici un os rupt.
Ăsta a fost unul dintre locuitorii mai puțin prietenoși.
Mi-ai salvat viața...
Ar trebui să mergem, în caz că se întoarce.
Nu am crezut niciodată că ar putea fi așa.
Mai bine ca acum nu ar putea fi.
Mă simt ca și cum aș visa.
Oh, mă faci să mă simt minunat !
Mai este încă acolo.
Ceața, cel puțin.
Sunt sigur că satul meu mai este acolo.
Crezi că Challenger are dreptate cu privire la faptul că poate fi instabil ?
Sper că nu !
Trebuie să te văd din nou și mâine.
Te voi aștepta chiar aici.
Bună dimineața, Challenger. Cum e capul azi ?
Oh, un pic mai bine, cred...
Deși am avut o migrenă noaptea trecută.
Ar trebui să o lași mai moale câteva zile, așa cum a sugerat Thomas.
Să înțeleg că te duci să-l vezi iar.
Da, dacă tu te simți bine.
El l-a stricat în mod expres, știi.
De ce ar face asta ?
Pentru a întrerupe conversația noastră.
Nu i-a plăcut ce am spus despre intențiile sale.
Nici mie ! Îl judeci greșit.
Nu crezi că grăbești un pic lucrurile ?
Nu !
Nu am încredere în el, Veronica !
Trebuie să fii mai atentă.
Pot să am grijă de mine, Challenger ! Întotdeauna am.
Cu toții facem greșeli...
Mai ales atunci când intervine și inima.
Greșeli ! Asta este ceea ce crezi ?
Nu ! Mai rău decât atât. Cred că el e periculos.
Nu știi ce vorbești !
El mă face foarte fericită !
Cred că ar trebui să stai departe de el.
Nu sunt o fetiță, Challenger ! Și tu nu ești tatăl meu !
Dacă aș fi fost, nu te-aș fi lăsat să pleci.
Într-adevăr ! Atunci uită-te la asta !
Veronica !
Scurtături, Roxton.
Nu te mai plânge atât, Marguerite.
Tu ești cea nerăbdătoare să se întoarcă la căsuța din copac !
În plus, cine arată ca un catâr, huh ?
Ciudat. Nu am mai văzut valea să fie acoperită de ceață până acum.
Ar fi bine să nu fie plină cu dinozauri !
- Ce se întâmplă ? - Cine știe ?
Cum... cum s-a întâmplat asta ?
Nu am nici o idee, dar arăți uimitor.
Și tu ești destul de spilcuit !
Da, arăt al naibii de bine, nu-i așa ?
E un fel de uniformă.
Și acum întrebarea, unde naiba suntem ?
Se pare că într-un sat german.
Unde ne aflăm ?
Nu am nici o idee.
Suntem în viață din nou ?
Dacă suntem și Ducart trebuie să fie.
Dar numai până îl găsesc.
Ai auzit ?
Da. Sună ca și cum ar fi o orchestră completă !
Unde a găsit Thomas așa ceva pe aici ?
El trebuie să fie. Haide.
Pare a fi un sat din Germania de acum o sută de ani.
Trebuie să fie vreo iluzie.
Mă întreb dacă acest cuplu ne poate vedea. Bună ziua !
- Bună ziua, domnule. - Frumoasă vreme.
Cred că nu suntem invizibili.
Ei poartă aceleași haine ca și noi.
Au !
Ce este ?
Ceva în pantof.
Stai jos, aici. Să vedem.
Ce domn.
Scuză-mă ? Nu am comandat asta.
Este din partea casei. Bucurați-vă de această după-amiază.
Oh, Marguerite. Nu-mi place acest loc !
De ce nu ! Cred că este destul de plăcut.
Este aproape ca și cum am fi din nou în lumea civilizată.
Unde știi că nu este otrăvită ?
De unde știi că e real ?
Acest chelner arată și sună destul de real.
Oh, John ! Există multe forțe ciudate pe acest platou.
Toate ar trebui acum să ne alarmeze ?
Cred că ar trebui să ne întoarcem pe unde am venit la căsuța din copac.
Am de gând să mă distrez și eu cinci minute.
De ce nu arunci o privire prin jur să vezi dacă poți găsi vreo problemă.
- Asta e ceea ce vrei ? - Um-hmm.
Ce mai aștepți.
Bine.
Mă întorc repede. Așteaptă-mă aici.
Um-hmm.
Ce casă ciudată este asta ?
Ducart !
Ești acolo ? E cineva acasă ?
Cine ești ? Ce vrei ?
Îl căutăm pe Thomas Ducart !
Așteptați acolo !
În ce an spui că suntem ?
1922.
Nu are nici un sens. Cum a ajuns satul nostru aici ?
Da și pentru mine este încă un mister.
Acum, spune-mi, căpitane Melrick,
de ce vrei atât de mult să-l găsești pe dl. Ducart.
- Omul este un ticălos. - Aveam și eu unele suspiciuni.
În 1822, el s-a căsătorit cu mine.
Până când a fugit cu o tânără pe nume Julia Gesch.
Ea locuia cu tatăl său.
Mi-a trimis o scrisoare cerându-mi să intervin.
Sora mea și cu mine am plecat după Ducart.
L-am găsit ascuns într-o pivniță, într-un magazin din sat.
Când Julia a aflat de scandalul pe care l-a cauzat
s-a sinucis.
- Oh, este îngrozitor ! - Da.
A fost groaznic pentru noi toți.
Oh, Doamne !
Nadine, uită-te la asta !
Aceasta este Veronica.
Nu...
Este Julia Gesch !
Acum, unde este ea ?
Mă cauți, Melrick ?
Cine naiba ești tu ?
Știi foarte bine cine sunt !
- Ia-o ușor cu asta. - Pleacă de aici.
Nu, până nu o găsesc pe femeia cu care am venit aici.
Pleacă de aici !
Oh, Doamne ! Ce naiba se întâmplă ?
Este la fel ca în 1822, din nou.
Oh, nu.
Nu iar !
Într-adevăr, nu suntem altceva decât fantome !
Ai murit acum o sută de ani ?
Da ! Da, după ce...
Thomas a fugit cu fata aia, Julia Gesch.
Melrick și cu mine ne-am dus după ei și i-am urmărit până într-un sat mic.
Melrick s-a confruntat cu Thomas și Thomas...
a scos un pistol și l-a împușcat mortal.
Ce-am făcut ?
Am găsit pivnița în care trăiau.
Soțul meu, odată un mare compozitor,
acum redus la mizerie, trăind ca șobolanii.
Săraca fată era nevinovată.
Ce șansă să aibă ? Soțul meu i-a umplut capul cu minciuni.
I-a spus că este muza lui,
inspirația lui.
Cum putea ea rezista muzicii lui ?
A fost atât de frumos...
Divin chiar.
Trebuie să fie o cale de ieșire din asta !
Trebuie să o aduc înapoi aici.
Ce frumos.
Stăteam în prag,
ascultându-i muzica.
Am putut s-o văd,
culcată pe pat, extaziată...
privindu-l cu atâta dragoste...
Când m-a văzut, ea s-a speriat.
Soțul meu s-a oprit din cântat, s-a întors spre mine...
Am putut să-i văd nebunia.
Chiar și atunci când a scos arma, nu m-am mișcat.
Glonțul trecând prin pieptul meu a fost ca o mângâiere.
- El te-a împușcat ? - Oh, durerea a dispărut.
Nu mai putea să mă rănească.
Tânăra, ai văzut-o luându-și viața ?
Da, a băut cucută.
Un pic este un sedativ. Mai mult, este fatală.
Ce îngrozitor.
Tatăl ei a fost un umil tăietor de lemne, care trăia
într-o pădure din apropierea satului. El a găsit-o în pivniță.
Ea era singurul lui copil.
Trebuie să fi fost atras aici de Veronica.
Dacă este cu el acum, viața ei este în pericol.
Bravo ! Cât rafinament !
Ce faci aici ?
Îmi pare rău. N-am vrut să te deranjez.
Ușa era deschisă.
Nu, nu, te rog ! Nu te opri din cântat din cauza mea.
Nu ai nici o treabă aici. Nu mai există nimic între noi.
A fost vreodată ?
De ce un bărbat cu un talent atât de evident,
se ascunde aici ?
Nu voi mai cânta niciodată pentru tine, Nadine.
M-am căsătorit cu tine doar pentru banii și poziția ta.
Ai știut asta !
Dar nu ai fost fericită fiind stăpâna mea. Nu, nu, ai vrut mai mult.
Eu nu sunt Nadine.
Mă confunzi cu altcineva.
Oh, nu e nici o greșeală.
M-ai urmărit până aici pentru că nu ai putut să mă lași să plec !
Dă-te de lângă ușă și nu mă vei mai vedea vreodată.
Oh, nu, mă tem că este prea târziu pentru asta.
Vezi tu, eu l-am ucis deja pe fratele tău și acum...
vei avea aceeași soartă.
Eu nu sunt soția ta ! Eu nu am un frate !
Căpitanul, Melrick. L-am împușcat acum o jumătate de oră.
Căpitanul ? Roxton !
A venit ca să-ți apere onoarea, ca și cum ai avea așa ceva.
L-ai împușcat pe Roxton !
Te disprețuiesc, Nadine.
Întotdeauna te-am disprețuit !
Și acum am găsit o altă femeie,
o creatură care mă divinizează, iar muzica mea este pentru ea și numai pentru ea.
Atunci cântă pentru ea.
Promit că nu voi încerca să te opresc.
- Nu poți ! - Nu !
Nadine !
Mai este încă timp.
Încă mai există speranță.
Nadine !
Trebuie să-ți găsești prietenii. Trebuie să te grăbești.
Veronica ! Așteaptă !
Thomas ! Nu credeam că vei mai veni !
Nu credeam că te voi mai revedea !
Nu aș putea trăi fără tine !
Tu ești muza mea ! Inspirația mea !
Vom fi întotdeauna împreună ! Întotdeauna !
Hei, hei, hei ! Ce este ?
Cred că m-am îndrăgostit de tine.
Și nu vreau să se încheie.
Și de ce ar trebui să se termine ?
- Nu vreau să te pierd. - Nu o vei face.
Dar Challenger a spus...
că ai putea să dispari pur și simplu ! Tu, satul...
- Muzica ta ! - Cum...
De unde știi că ceea ce spune Challenger este corect ?
De unde știe el ?
Uită de Challenger !
A fost el îndrăgostit vreodată ?
Își amintește cum este ?
Nu !
Nu cred.
Nu ! Atunci vino și trăiește cu mine, Veronica !
Satul meu să fie casa ta !
Dar cum rămâne cu prietenii mei.
Ce nevoie ai de prieteni ?
Hmm ? Ne avem unul pe altul.
Dar locul meu este aici.
- Voi veni să te văd în fiecare zi. - Nu, nu, nu, nu.
Nu, trebuie să vii cu mine, acum...
și să stai cu mine. Pentru totdeauna.
Nu pot.
Cel puțin vino și ascultă-mi muzica.
Mi-ar place.
Marguerite, unde ești ?
- Nu ! - Te-am căutat peste tot !
A fost groaznic ! Am auzit un pian, el...
El a crezut că eram soția lui și m-a împușcat și pe mine !
Este în regulă. E probabil același nebun care m-a împușcat.
El a crezut că și eu eram altcineva !
Unde s-a dus ?
Nu știu. Dar trebuie să ieșim din acest sat chiar acum. Haide !
Ai avut dreptate în legătură cu acest loc. Nu trebuia să ne oprim aici.
Eu am mereu dreptate. Ar trebui să știi asta.
Ești potrivit pentru mine.
Nu voi uita că ai spus asta.
Să sperăm că nu voi avea nevoie de asta.
Acum, tot ce trebuie să fac este să găsesc satul.
Trăiește momentul !
Trăiește ziua !
Nu așa ar trebui să fie dragostea ?
Am crezut că ai spus că iubirea trebuie să dureze veșnic !
Așa și trebuie.
Nimeni nu ne va despărți !
Așteaptă aici. Am o surpriză pentru tine.
O surpriză ?
Intră !
Unde este surpriza ?
Oh, o vei vedea imediat.
Să bem pentru zilele însorite care urmează.
Aah !
Dă-i drumul. Nu te mai gândi la nimic !
Acum vino aici și stai pe pat ca să te pot vedea când cânt.
Oh, ce muzică frumoasă.
Geniul afectat de nebunie.
Nu voi avea nici o milă dacă ai rănit-o în vreun fel !
Aș putea asculta cum cânți toată viața.
Și așa va fi.
Când i-am văzut întâi fața, a fost ca și cum...
mă uitam la un înger.
Atât de nevinovată, atât de pură.
Nu înțeleg.
Numele ei a fost Julia Gesch.
- Ah, arăta exact ca tine. - Ce ?
Am iubit-o cum nici un bărbat nu a iubit vreodată o femeie.
Am lăsat în urma faima și averea,
i-am evitat pe toți, chiar și lumina zilei, pentru ea !
Trebuie să plec !
Nu !
- Lasă-mă să ies de aici ! - Nu, nu, nu ! Nu pot ! Nu pot !
- Acum ești a mea ! - Nu !
Da, da.
Tu îmi aparții.
Acestea trebuie să fie hainele săracului tată al fetei.
Bine !
Vinul tău a fost amestecat cu cucută.
Aceeași otravă pe care ea a băut-o pentru a se sinucide.
Acum, vei sta cu mine veșnic.
Te iubesc mai mult decât viața.
Ce-ai făcut ?
Ea nu mai este fiica ta.
Oh, ești nebun. Te-ai țicnit complet.
Nu o poți salva !
Nu o poți lua de lângă mine !
Veronica !
Veronica ?
Veronica ? Nu încă.
Haide, acum, acum bea asta.
Bea ! Haide !
Așa, încă un pic.
Bine, haide acum.
Haide, haide acum.
Challenger ?
Unde suntem ?
Acolo unde ți-e locul.
- Unde este el ? - A plecat. Ești în siguranță acum.
În brațele tale...
nu ale lui.
Oh, e în regulă. Totul este în regulă.
Îți amintești ce mi-ai spus în sat ?
Um-hmm. Că ești potrivit pentru mine.
Da !
Deliram. Chiar nu știam ce spun.
Oh. Eu nu prea cred.
- Dă-mi drumul ! - Veronica !
E în regulă.
Oh, am avut cel mai oribil vis.
Nu a fost un vis. Chiar s-a întâmplat cu adevărat.
Ești sigur ?
Un sat german, cu un muzician nebun, am fost toți acolo.
M-ai salvat.
Oh, nu a fost chiar totul rău, din ceea ce am auzit...
Să fii adorată, idolatrizată.
Dragostea este mult mai mult decât atât.
Este educație necondiționată și înțelegere.
Dar, întotdeauna trebuie să doară așa de tare ?
- Nu. - Da.
Nu întotdeauna calea e netedă.
Dar, întotdeauna, merită efortul.
Traducerea și adaptarea : LuiGeluS bzn1965@yahoo.ca